Pass deg. Gjør du ikke ære på meg, så verst for deg. Jeg kjenner deg.
Vi klarte å fange henne da hun gikk ut med mammaen sin.
Idioten av en mor kastet seg i elven for å beskytte henne.
Hun druknet foran øynene på denne lille engelen.
Er det masochistiske skuespillere?
Hvis jeg har valgt dem, så er de det.
Er sex politisk?
Selvfølgelig. Det er ikke noe som ikke er politisk.
Når din nyeste film, "Sodomas 120 dager", kommer ut,
vil du igjen bli den som skaper skandale?
Alle har rett til å sjokkere.
Å bli sjokkert er en fornøyelse.
De som nekter å la seg sjokkere er moralister.
Hvorfor er du ikke lenger aktiv?
På hvilken måte?
Du er ingen en politisk aktivist lenger.
Det er jeg mer enn noensinne.
Hender det at du savner
tiden da folk fornærmet deg på gaten?
De fornærmer meg fremdeles.
Nyter du det?
Jeg fornekter det ikke, for jeg er ingen moralist.
Hvilke yrkestitler foretrekker du: dikter, romanforfatter,
dialogforfatter, manusforfatter, skuespiller eller regissør?
I passet mitt
skriver jeg simpelthen forfatter.
Kjære Alberto.
Jeg sender deg manuskriptet mitt, slik at du kan gi meg råd.
Det er en roman, men den er ikke skrevet som ordentlige romaner.
Språket er det man finner i essay, artikler,
personlige brev og til og med i poesi.
Dette er det jeg vil be om råd om.
Er det jeg har skrevet nok til å uttrykke, på en poetisk måte,
det jeg ville uttrykke?
Jeg vil at du skal vite at romanens hovedperson er den han er.
På tross av likhetene mellom hans historie og min,
synes jeg at han er motbydelig.
Jeg har ikke lenger nytte av denne romanen i livet mitt.
Det er ingen kunngjøring: "Jeg eksisterer."
Det er innledningen til et testamente.
Et bevis på den lille kunnskapen man har samlet sammen.
Og den er helt ulik det man hadde forventet eller forestilt seg.
Elskling...
Kom igjen.
Sånn, ja.
Sånn, ja. Kom igjen.
Ninni...
Pierruti.
Mamma.
Du er tilbake. Vi har vært så langt borte fra hverandre.
Jeg står opp, mamma.
Hvordan har du det, Pierruti? God morgen. Bare bra.
Hvordan gikk turen? Den gikk bra.
Graziella. Ja.
Du burde lese Sciascias nye bok. Ta den fra skrivebordet mitt.
Det er en god roman. Takk. Jeg skal lese den.
Carlo Levi ringte for å si hei.
Sjefen for La Stampa vil at du ringer ham.
Jeg rettet talen din for det Radikale parti.
Jeg la den på skrivebordet ditt. Fint, takk.
SOSIALIST DREPT VENN SÅRET
MORDERE ANKLAGET AV OVERLEVENDE PIKE
SKUTT OG DREPT VED EN FEIL
Carlo var ikke den eneste mektige mannen som hengav seg til feiringen.
Målet for strebere, snobber
funksjonærer og byrokrater med konene sine.
Han var ikke den eneste som fikk uflaks til å se bra ut.
I midten stod statssjefen, motoren.
Også i demokratiet fortsetter kongenes hemmelige spill.
De kongeliges høytidelig liv er et protokoll for borgerklassen.
Han går inn. Han var omgitt av kaos.
I det siste har jeg blitt angrepet av journalister.
Tilknyttet ENI. ENI?
Så mange skuffelser. Derfor har jeg gjort det på min måte.
Forsikre amerikanerne om at regeringen ikke vil beskatte oljen.
Cazzaniga er vel ansett i Vatikanbankens kretser.
Agnellifamilien sender hjem penger gjennom Vatikanbanken.
Andreotti er ærligheten selv.
Sier han at bombene ikke er vårt problem, så er det ikke vårt problem.
Da retter vi oss etter det.
Fortellerkunsten er, som dere vet godt, død.
Vi er i en sorgperiode.
Dette er ikke en fortelling, men en parabel.
Meningen er forholdet mellom forfatteren og formen han skaper.
Fortellerkunsten er, som dere vet godt, død.
Vi er i en sorgperiode.
Dette er ikke en fortelling, men en parabel.
Meningen er forholdet mellom forfatteren og formen han skaper.
Andrea Fago, "mannen som spiser",
tok som vanlig Alitalias fly DC9 en klar ettermiddag om våren,
med destinasjon Cape Town.
Vær så god. Takk.
Hva heter du? Caterina.
Caterina? Når er vi fremme, Caterina?
Vi lander klokken tolv.
Har du en lunsjavtale? Nei.
Kan jeg be deg ut? Hvorfor ikke.
Det kunne ha vært noen fredfulle og vidunderlige timer i luften.
Først Egypt.
Nilen...
Grønne trær...
Palmer. Kornåkre...
Okerfargede små landsbyer...
Og så... Sudan.
Og den uendelig ørkenen i sør. Vidunderlig rosa.
Ørkenens rosafarge er virkelig imponerende.
Det som er enda mer imponerende, er dens uendelighet.
Den fortsetter uavbrutt, og er uforandret,
fra Khartoum helt til Turkanasjøen.
Det som gjør ørkenen skremmende,
er at det ikke er en ørken,
men et enormt, tomt land. Glemt av Gud og menneskene.
Det var midt i denne ørkenen at flyet styrtet.
Alt det jeg forteller dere
utspilte seg ikke i denne verdenen, men inne i mitt hode.
Det skjedde ikke i virkeligheten, men i min egen fantasi.
Slutten fulgte ikke livets motstridende lover,
men i stedet min fornufts motstridende lover.
Andrea Fago så mennene gå mot ham.
Eldre menn som han kjente godt.
Han så på dem. Gjenkjente dem i stillhet.
Et usedvanlig smil bredte seg over munnen og lyste opp øynene hans.
Smilet, gåtefullt, fordi det var inderlig menneskelig,
hadde sitt opphav i tanken:
"Kontinuiteten mellom meg og de som går fra dem til meg er brutt."
Jeg er en form hvis kjennskap er illusjon.
Dette er listen over intevjuer om Salo.
Takk.
Advokatene vil at premièren skal være i Milano.
De mener at vi har størst sjanse der til å omgå sensuren.
Jeg håper at de har rett. Vær positiv. Vil du ha?
Litt. Ja.
Susanna, Gaetano Perusini sendte denne spesielt til Pier Paolo.
Fra Rocca Bernarda.
Furio Colombo er også med. Ja, det er for La Stampa.
Til den nye litteraturbilaget. De må få gjort det snart.
Kanskje de kan komme i ettermiddag. Greit. Jeg ringer ham.
Graziella, hva var dere gjort de siste dagene?
Vi var i furuskogen i Castel Fusano. Et fint sted med nydelige blomster.
Likte du Stockholm, Pierruti?
Ja, mammetta. Men du og jeg kunne aldri ha bodd der.
Nobelprisen til Montale, da?
I Stockholm sa jeg at Penna burde ha fått den, ikke Montale.
Hvordan har Sandro det? Har du truffet ham i det siste?
Sandro er syk og fattig.
Han klager over at han ikke kan tygge.
Jeg skjønner ikke hvorfor han ikke vil bruke gebisset sitt.
Han har begynt å ringe hit om natten og prater og prater og prater.
Forrige gang la Susanna fra seg røret og fortsatte å se på TV.
Du burde skrive ned alt han sier i stedet. Han er en stor dikter.
Der har vi Laura.
Her er hun.
Hei, Laura. Hei, kjære Graziella.
Så pen du er. Her har vi henne.
Hei, Susanna. Hei.
Hvordan går det? Bra.
Hei, kjære. En stol?
Hvordan var turen? Fin. Din?
I Zagreb prøvde din venn Jancs‚o å drepe oss hele tiden.
Han filmet døgnet rundt. Først ville han ikke la meg improvisere,
men på slutten fikk jeg regissere orgiescenene også.
Jeg likte sosialistskuespillerne. De var profesjonelle.
De smurte inn fittene med hemoroide salve for å skjule rynkene.
Jeg bruker det også, men her. Det fungerer kjempebra.
Jeg har ikke råd til dyr kosmetikk, så jeg tar hva jeg har.
Vil du ha? Nei.
Jeg savnet italiensk mat i Jugoslavia. Maten er forferdelig.
Kommunisme og god mat går ikke så godt sammen.
Pier Paolo, jeg har noe til deg.
Jeg håper du liker den. Tradisjonell kroatisk musikk.
Og noe til jentene.
Denne er til deg, kjære. Takk.
Og Susanna. Takk skal du ha.
Denne er spesiell. Skal jeg sette den på?
Ja. Jeg håper du liker den.
Vil du ha litt? Ja, gjerne.
Du kan ha smykkene dine i den.
Dubbet du virkelig djevelens stemme?
Ja, Graziella. Jeg jobbet for djevelen. Hollywoodfilmer...
Hjelp en som holdt messe, fader.
Er den ikke bra? Jeg skal vise dere hvordan kommunister danser.
Nei. Vær så snill. Hold denne. Jeg skal vise deg.
Jeg fikk god undervisning.
Fint.
Entotre. Entotre.
Hun burde sminke seg mer. Du er så pen.
Kom igjen, Graziella. Kom og dans med meg.
God kveld. God kveld.
God kveld. Kom inn.
Vil du ha kaffe? Vann, takk.
Hvordan har du det? Bra, takk.
Vær så god. Takk.
Du har gått til angrep på institusjoner, ideologier, individer.
For å forenkle diskusjonen kaller vi det "situasjonen":
De generelle forholdene du kjemper imot.
Men la oss si at din fantasi huser magiske krefter.
Du kan bare vifte med hånden og så forsvinner alt.
Alt det du hater.
Men her? Skulle du overlates til deg selv uten hjelpemidler?
Ja, jeg skjønner.
Jeg bruker disse magiske kreftene og jeg har troen på dem.
Ikke fordi jeg ser på meg selv som en trollmann,
men fordi jeg vet at om man hamrer på samme spiker, så kan huset rase.
De var ikke smigrerne som forandret historien, men de som sa nei.
Nektelse har alltid vært en viktig gest,
men den må være viktig, absolutt og absurd.
Sunn fornuft har aldri satt en stopper for "situasjonen".
Vi har tre spørsmål:
Hva er "situasjonen"? Hvorfor bør den tilintetgjøres?
Og på hvilken måte?
For å beskrive "situasjonen"...
Du er klar over at ditt virke, ditt språk,
er som sollys som siver gjennom støv.
Vakkert, men vanskelig å forstå.
Takk for bildet av sollyset, men... Jeg ber om mye mindre.
Jeg ber kun om at man ser seg rundt og ser tragedien.
Hva er tragedien? At det ikke finnes mennesker lenger.
Det finnes bare maskiner som kolliderer med hverandre.
Det begynner med det obligatoriske utdanningssytemet som former oss.
Fra den herskende klassen ned til de fattige.
Det presser oss til å ville ha ting. Til enhver pris.
Derfor vil vi alle ha det samme og oppfører oss på samme måte.
Hvis jeg har tilgang til en politisk komité eller børstips,
bruker jeg enten det eller et brekkjern.
Med brekkjernet bruker jeg vold for å få det jeg vil.
Jeg vil ha det fordi de har sagt at det er en dyd. Det er min rett.
Jeg er en morder og et godt menneske.
Men nå viker ikke folk tilbake for mord.
I dette skiftende miljøet finnes det en dødslengten som forener oss.
Vi er fastlåst i et sviktende samfunnssystem
som skaper en rase av gladiatorer som trenes til å ha, eie og ødelegge.
Skal vi avle små gjetergutter uten utdanning?
Uvitende og glade.
Sagt på den måten høres det ut som tullprat.
La meg være ærlig.
Jeg har vært i helvete og jeg vet ting som ikke forstyrrer andres søvn.
Men jeg advarer dere. Helvete reiser seg mot dere.
Det bærer ulike faner og skjuler seg bak ulike masker.
Alle er ofre og alle er skyldige.
Behovet for å slå med et brekkjern, å angripe og drepe
er sterkt. Det finnes i oss alle.
Det vil ikke forbli et privat, risikabelt eksperiment for de
som har fått kjenne på vold. Ikke lur dere selv.
Dere, skolene og fjernsynet deres, de selvgode avisene deres...
Det er dere som opprettholder denne avskyelige tradisjonen
basert på idéen om å eie og ødelegge.
Tilbake til mitt opprinnelige spørsmål.
Du kan avskaffe alt med et vink.
Utdanningssystemet, folkevalgte politikere og fjernsynet.
Hvis du kvitter deg med alt dette,
hva vil du da sitte igjen med?
Alt. Jeg kommer til å ha alt. Meg selv, mitt liv, mitt liv i verden.
Jeg kan tale, arbeide, forstå. Bøkene og filmene mine.
Jeg ladde lagd film om jeg så var den siste frie mannen. Jeg gjør det
fordi jeg trenger det. Jeg liker det.
Enten tar jeg livet av meg, eller så gjør jeg det.
Jeg skaper filmer fordi det er slik jeg uttrykker meg.
Hvis mitt uttrykk virker fremmed, hva så?
Jeg uttrykker meg i alle fall så fritt som mulig.
Jeg vil ikke snakke mer om meg selv.
Alle vet at mine handlinger får konsekvenser.
Jeg kan ta feil, men jeg vil bare si at vi alle er i fare.
Om det er ditt livssyn, vet jeg ikke om du vil svare på spørsmålet.
Hvordan skal du unngå den faren som du beskriver?
Det er sent. Vi burde avslutte.
Kan du gi meg spørsmålene? Jeg vil tenke på noen av svarene mine.
Jeg er mer komfortabel med å skrive enn å snakke.
Jeg kan gi deg noen notater i morgen.
Har du en overskrift?
Hva sies om: "Vi er alle i fare"?
God kveld.
God kveld, Pierpa.
Har dere stengt? Jeg holder alltid åpent for deg.
Hvordan går det? Hvor har du vært? I Stockholm.
Hvordan var det i Stockholm? Jeg lanserte boken: "Gramscis aske".
Har du sett hva som skjer der ute? To gutter drept rett rundt hjørnet.
En var en seksten år gammel fascist.
For å hevne ham skjøt de en uskyldig gutt.
Roma er ferdig, min venn. Du må flytte utenlands.
Hva skal jeg gjøre der? Jeg kan bare lage spaghetti.
Vet du hvor mange som ville elske maten din i Frankrike?
Det tror jeg nok, med den møkka som de spiser.
Vil du ha biffen din med litt salat?
Gjerne.
Jeg venter på Ninetto. OK.
Kjære Eduardo.
Her kommer endelig manuset til filmen som jeg har snakket om i årevis.
Før man vet ordet av det så er klokken allerede ni.
Jeg overlater Epifanio helt og holdent til deg.
Bevisst. Som en forutbestemt avslutning.
Ta med litt til meg. Nå gjør vi sånn...
Du er Epifanio.
Den du er i drømmene. Idealisert, men ekte.
Caroli, du vet at kaffe gjør deg nervøs.
Jeg håper at du ikke bare liker den og vil være med i den,
men også at du vil hjelpe meg å takle et slikt foretagende.
Så drikker du foran meg! Vi gjør sånn. Jeg går og handler.
Når jeg er tilbake, lager vi kaffe. Litt til deg, og litt til meg.
Greit. Men skynd deg. Ja, det skal jeg.
Skynd deg, Epifa.
Nunzio!
Nunzio! Nunzio!
Du ble ansatt i går. Må jeg gi deg sparken allerede?
Kom igjen. Våkn opp! Opp og stå.
Skynd deg, Epifa!
Skynd deg! Ikke vær bekymret.
Ta det med ro, Caroli. Med ro?
Jeg går og handler. Skynd deg.
Jeg går nå! Skynd deg.
Jeg vil ha kaffe!
Messias er født! Kom og se ham!
Jeg er overveldet. Det er bedre sånn...
Epifanio, Messias er født! Messias er født!
Han er født! Han er født! Alle på markedet sa så.
Messias er født! Messias er født!
Hvem sa det til deg? Alle sa det: Messias er født!
Messias er født! Du tror på alt.
En gang gav du meg ansjos da jeg bad om ørret.
Greit, greit! Jeg går på do.
Julestjernen! Messias er født!
Messias er født! Messias er født! Han er født!
Epifa! Hvor skal du hen?
Jeg må finne Messias. Hvem skal nå lage kaffe?
Kom, kom.
Endelig! Aldo! Hvordan har du det?
Gå til Paolo.
Så fin du er!
Vi har en utsøkt fasan. Jeg skjøt den selv.
Om damen liker det. Ja, det er greit.
Litt vin? Ja, perfekt.
Så fin du er!
Pappas lille skatt.
Han er alltid sulten.
Vil du ha litt vin?
God kveld.
Se! Hei.
Et vakkert smil.
Pappas lille skatt.
Hva har skjedd med pappa?
Julestjernen! Der blir Messias født.
Vi går!
God dag. Hvordan går det? Bra, takk.
Har du legitimasjon? For en fin bakdel hun har.
Kommer dere utenbys fra? Ja.
Ha en god tur hjem. Takk.
God dag! God dag. Alt bra?
Har dere legitimasjon? Selvfølgelig.
Gi ham den.
Kommer dere utenbys fra?
Ja. Kan jeg spørre om noe?
Liker dere best kvinner eller menn? Kvinner, selvfølgelig.
Føler du deg hjemme allerede? Vil dere ha et råd?
Dere burde dra til den fine delen av byen.
Nyt byen.
Ha en fin dag! Takk.
Du kommer fra Roma. Ja.
Han også? Nei, han er fra litt overalt.
Du er litt...?
Hvorfor er du her? For pengenes skyld.
Dere har vært heldige. Dette er den mest frigjorte byen i verden.
Dette er de lesbiske og de homofiles by.
I dag er dere er heldige. Det er et stort arrangement her.
Vil dere komme? Koster det noe?
For dere er det gratis. Vi går.
Skal vi gå?
God kveld. God kveld.
Hva er dette? En fruktbarhetsfest.
Det er viktig for byen. Her i Sodoma
lever homser og lesber separat.
Men denne dagen møtes alle for å pare seg.
Så blir alt som før igjen.
Homsene går tilbake til...
Til andre homser.
Vent! Før du åpner, burde vi ikke banke på?
Det er ikke nødvendig.
Kuk! Kuk! Dra til helvete!
Fitte! Fitte! Kuk! Kuk!
Et stjerneskudd. Det rører på seg.
Vi må gå. Vi går.
Epifanios sjel forlater kroppen hans, fordi han er død.
Nunzio avslører at han er en engel.
Det gjør Epifanio glad og Nunzio sier: "Vi går til Paradiset."
Så begynner de å gå. De går opp i skyene.
De legger Jorden bak seg.
De går og går, men kommer aldri til Paradiset.
Epifanio lurer på hvor det er. Nunzio sier: "Der borte."
Så de går og går og går. De går lenge, men kommer aldri frem.
De er så trøtte at de må stoppe. Paradiset finnes ikke.
Epifanio tisser. Han snur seg og ser ned på Jorden.
Det kommer lyder derfra. Svake lyder, langt borte.
Musikk, stemmer, popsanger, reklame. Revolusjonssanger.
Han ser ned på Jorden og sier:
"Når alt kommer til alt er jeg glad for at jeg fulgte stjernen."
"Det gav meg muligheten til å bli kjent med planeten jeg elsker."
Han snur seg mot Nunzio og sier: "Hva skjer nå?"
Nunzio svarer: "Det finnes ingen slutt. Vi venter og ser."
"Noe kommer til å skje."
Jeg vil begynne opptakene så snart som mulig.
Jeg går.
Ha det.
Kan jeg få prøvekjøre den?
Du har jo ikke førerkort engang.
Hvor har du vært? Langt borte.
Bli med.
Så fin. Har du stjålet den?
Nei. Jeg fikk den av en kompis. Han tok den med fra USA.
Hvordan er kvelden din?
Jeg kan ikke klage.
Er du sulten? Ja.
God kveld, professor. Kom inn.
Giuseppina, professoren er her!
God kveld, professor.
Hva vil dere ha?
Han tar spaghetti og kyllingfilet.
Og du? Jeg har allerede spist.
Å drikke? En øl, takk.
Ingenting til meg, takk.
Jobber du? Ja, litt på et bilverksted.
Jaså? Liker du det? Det er slitsomt.
Men du liker biler? Ja.
Hva synes du om min? Den er grei.
Kanskje jeg lar deg prøvekjøre den. Jeg har en. Startmotoren er ødelagt.
Har du kjæreste? Ja.
Hva gjør du med henne?
Liker dere å gå ut og danse? Hun liker det.
Jeg også. Men det er for dyrt.
Man kan danse uten penger. Man trenger alltid penger.
Du havner vel ikke i bråk?
Hva mener du? Med politiet.
Politiet kan dra til helvete.
De arresterte meg for en filleting.
Velbekomme!
Godt, ikke sant?
Ha en fin kveld! Vi ses!
Vi drar til havet. Hvor lang tid tar det?
Ta det med ro.
Det er verdt det.
Hva driver dere med?
Så fin bil homsen har. Hva gjør disse to homsene her?
Hva tror du egentlig? Jeg skal si deg hva de gjør, jeg.
Gi oss pengene, din dritt.
Gi den til meg. Inn i bilen!
Ta ham!
Hold homsen nede!
Din dritt!
Løft ham opp.
Kuksuger!
Løft opp den jævla homsen!
Homse! Kuksuger! Jeg skal knuse den.
Du er en ordentlig homse. Din dritt.
Vi går.
Hvordan er det mulig? Det var jo her nettopp.
Det var akkurat her. Paradiset?
Jeg orker ikke mer.
Som med alle kometer,
så var dette også bare tull.
Om det ikke hadde vært for dette,
så hadde jeg aldri blitt kjent med deg, Moder Jord.
Hva skjer nå?
Ingenting.
Det finnes ingen slutt. Vi venter og ser.
Noe kommer til å skje.
Jeg klarer ikke å fortelle at de har drept den andre sønnen hennes og.
Jeg kan fortelle henne det.
Pier Paolo?
Nei! Nei!
Pier Paolo! Pier Paolo! Nei! Nei!
Tekst: Mille Marie Myhre www.btistudios.com